DETTE ER THOTHS SKRIFTRULL
Heri er skriftfestet de magiske ordene som Isis vekket Osiris fra de døde med.
Å! Amon-Ra - Å! Gudenes gud - Døden er bare døråpningen til nytt liv -
Vi lever i dag - vi skal leve igjen -
I mange former skal vi komme tilbake - å, den mektige.
FELTEKSPEDISJON SESONG 1921 BRITISK MUSEUM
Prøver du å lære meg tålmodighet, Sir Joseph?
Metode er alt i arkeologi.
Vi tar oss alltid av dagens funn i rekkefølge.
Jeg tror at boksen vi gravde opp i dag,
med den besynderlige herren der borte,
er vårt eneste funn på to måneder
som vil gi ekspedisjonen medaljer fra Britisk Museum.
Vi kom ikke til Egypt for å grave for å få medaljer.
Man lærer mye mer av deler fra knust keramikk
enn av de sensasjonelle funnene.
Vi skal øke summen av menneskelig kunnskap om fortiden,
ikke stille vår egen nysgjerrighet.
Det er sant, Sir Joseph, men vi er tross alt mennesker.
- Et slikt funn! Hvordan kan du vente? - Dette er din første tur.
Jeg har vært her i ti år. Jeg er mer nysgjerrig på mumien enn du er.
Og enda mer på den boksen.
- Whemple. - Ja?
Innvollene ble ikke fjernet.
Det vanlige arret fra balsamererens kniv er ikke der.
Jeg skjønte det, Muller.
Jeg så nøye på ham da jeg fotograferte ham.
Har aldri sett en lignende mumie.
Ingen andre heller, tror jeg.
Ser ut som han døde på en oppsiktsvekkende ubehagelig måte.
De forvridde musklene viser at han kjempet mot i bandasjene.
Levende begravet?
"Imhotep".
"Yppersteprest i Soltempelet ved Karnak".
Stakkars fyr. Hva kan du ha gjort for at de skulle behandle deg sånn?
Henrettelse for forræderi, antar jeg.
Heller vanhelligelse.
Se. Hellige trylleord som beskytter sjelen på sin reise til underverdenen
har blitt hugget av kisten.
Så Imhotep ble dømt til døden både i denne verdenen og i den neste.
Kanskje han ble for lettsindig med tempelets vestalinner.
Mulig. Prestinnene i tempelet i Karnak var døtre av faraoen.
De var Isis' hemmelige jomfruer.
Kanskje svaret er i boksen vi fant ham begravet med.
Jeg får visst ikke mer arbeid ut av deg før den er åpnet.
- Kom igjen. - La oss ta boksen.
Stopp der.
Treverket er så råttent at det faller sammen ved berøring.
Uansett hva det er, er det veldig tungt.
Metall. Ser ut som kobber.
Det er gull.
Det må jeg si. Se her.
De ubrutte seglene til faraoen Amenophis.
Litt av en tempelskatt.
"Død, evig straff for de som åpner dette skrinet."
"I Amon-Ras navn, gudenes konge."
Du store, for en skrekkelig forbannelse!
- La oss se hva som er inni! - Vent!
Du vil utløse forbannelsen.
Vi er klar over dine kunnskaper i de okkulte vitenskaper, Muller.
Men din tro kan ikke forstyrre arbeidet mitt.
- Så hvorfor ba du meg komme i dag? - Som en venn og en ekspert.
Funnet var unikt, og jeg ville høre din mening.
- Det er skjebnesendt at du gjorde det. - Kom igjen.
Noen tusen år i jorden må da vel fjerne hokuspokuset.
Jeg kan ikke snakke foran en gutt.
Kom ut under Egypts stjerner.
Ikke rør det skrinet.
Fortsett katalogiseringen. Vi åpner det senere.
Du kan ikke overtale meg til ikke å undersøke
det mest vidunderlige funnet jeg har hatt her ute.
Hvis du har rett angående legenden, kan dette skrinet ha Thoths skriftrull
fra templets aller helligste, og jeg kan ikke vente med å finne ut.
Egypts guder lever fortsatt i disse åsene, i sine ødelagte templer.
Fortryllelsene er svakere, men noen av dem er ennå mektige.
Og jeg tror at du har funnet selve Thoths skriftrull,
som har den store fortryllelsen som Isis vekte Osiris fra de døde med.
Legg den tilbake. Begrav den der du fant den.
Du leste forbannelsen. Tør du trosse den?
I vitenskapens interesse, selv om jeg trodde på forbannelsen,
ville jeg fortsatt med arbeidet for museet.
Bli med meg og vi kan undersøke dette store funnet sammen.
Jeg kan ikke tolerere en vanhelligelse mens jeg er til stede.
Hva er galt? For Guds skyld, hva er det?
Han gikk på en liten spasertur!
Du skulle ha sett ansiktet hans!
FELTEKSPEDISJON SESONG 1932 BRITISK MUSEUM
Her er noe som kan bryte ensformigheten. En gjest fra Nilen.
- Farge? Nasjonalitet? - Hvordan kan jeg se det i den solen?
Vel, Whemple, vi drar tilbake til London.
Så dumme vi ser ut. Bortkastede penger. Hull etter hull gravd i ørkenen.
Noen få perler. Litt knust keramikk.
Man trenger mer enn hardt arbeid.
Man trenger teft. Man trenger hell. Som din far.
Da han kom hit, var det ikke så mye konkurranse.
Han fant ting. Og én gang, for ti år siden, fant han for mye.
Er det ti år? Pussig historie, den unge Oxford-fyren som ble gal.
- Vet du hva jeg tror? - Nei. Hva?
Han ble sprø. Kjedet seg fra vettet her i sanden og steinen.
Han lo da faren din fant ham. Han døde leende, i tvangstrøye.
Faren din forklarte det aldri.
Men da den beste utgraveren England har produsert, en mann som elsket Egypt,
sa han aldri skulle komme tilbake hit, betydde det noe.
Kom inn.
Bryter du opp leiren din, professor Pearson?
Har kollegaene dine vendt tilbake til London?
Ja. Whemple og jeg ble igjen for å rydde opp.
Ekspedisjonen har ikke vært vellykket.
Knapt. Her er sesongens funn.
La meg vise dere det mest sensasjonelle funnet
siden Tutankhamen.
Veldig realt av deg! Kan jeg spørre hvorfor?
Vi egyptere får ikke lov til å grave opp våre gamle døde.
Bare utenlandske museer.
Hva er dette?
Del av gravutstyret til prinsesse Ankh-es-en-Amon.
- Datter til Amenophis den Store. - Ja. Det er navnet hennes.
Jeg fant det mindre enn 100 meter herfra.
- Tror du at graven hennes er der? - Jeg skal vise deg hvor du graver.
Det er snilt av deg, Mr...? Jeg oppfattet ikke navnet ditt.
Ardath Bey.
Indisier. Ikke så sterke, kanskje.
Men om vi satte den gravegjengen fra Kerma på jobben,
kan vi si på to dager om det er noe her.
På én dag, professor.
- Et trappetrinn. - Han hadde rett.
Uansett så har vi funnet noe.
- Navnet Ankh-es-en-Amon. - Vi skal telegrafere din far i London.
Han må være her når vi undersøker dette store funnet.
Seglet til de syv sjakaler.
Og det er ubrutt.
Ingen har gått gjennom døren siden prestene forseglet den.
For 3700 år siden.
GRAV TIL GAMMEL PRINSESSE OPPDAGET INTAKT
Sir Joseph Whemple kommer fra England for å overvåke sensasjonelt funn
av ekspedisjon fra Britisk Museum ved Thebes
KAIRO MUSEUM
Dette galleriet har mumien og det komplette gravutstyret
til prinsesse Ankh-es-en-Amon, 18. dynasti, ca. 1730 f.kr.
Alt i dette rommet er fra hennes uplyndrede grav,
oppdaget av Britisk Museums feltstyrke, 1932
Finnes det en utsikt som denne i hele verden, Helen?
Det ekte Egypt.
Er vi virkelig i dette skrekkelige moderne Kairo?
Tankene dine er langt fra dansen og de kjekke engelske guttene.
Ikke egentlig. Jeg har det veldig bra.
- Jeg er så takknemlig. - Hvorfor?
For at du lar meg være her, selvsagt.
Så jeg ikke trenger dra opp til far i det motbydelig varme Sudan.
Det er jeg som er takknemlig. Min mest interessante pasient.
Vet du hvem det er?
- Muller fra Wien. - Virkelig?
Tilbringer alltid vintrene her. Ekspert på egyptisk okkultisme.
- Ja, men jenta? - Helen Grosvenor.
Faren hennes er guvernør av Sudan. Engelsk, selvsagt. Hennes mor, egyptisk.
Gammel familie med milelangt tre. Hun er her med Dr og Mrs Muller.
Unnskyld meg, sir. Det er stengetid.
Jeg la ikke merke til tiden.
- Snakker jeg med Sir Joseph Whemple? - Ja.
- Jeg er Ardath Bey. - Virkelig!
Vi kan takke deg for at vi har denne utstillingen i det hele tatt.
Museet bør holdes åpent i hele natt til ære for deg.
Vil du ikke komme ned på kontoret mitt? Jeg jobber her sent.
Om forlatelse. Jeg misliker berøring.
En østlig antipati.
Sett deg.
Kjenner du sønnen min?
Ardath Bey. Hvor ble det av deg da vi åpnet graven?
Jeg dro tilbake til Kairo.
Men jeg må ikke oppholde deg.
Men jeg må treffe deg igjen. Du må komme hjem til meg.
Dessverre er jeg for opptatt til å takke ja til invitasjoner.
Han er en raring.
Du kunne ha takket ham. Han er grunnen til at vi fant prinsessen.
Ja. Jeg skulle ønske han ikke var det.
Et simpelt knep, at Kairo Museum beholder det vi fant.
Det var kontrakten. Britisk Museum arbeider for vitenskapen, ikke for bytte.
Ankh-es-en-Amon.
Er noe galt?
Ankh-es-en-Amon.
Hvor skal du?
Le musée des Antiquités.
Imhotep.
Ankh-es-en-Amon.
Imhotep.
Jeg må inn.
- Jeg må! - Det er stengt for kvelden. Alle har gått.
Jeg må inn.
Imhotep.
Hva er det hun sier?
Hva slags språk er det?
Språket til gamle Egypt. Har ikke blitt hørt på jorden på 2000 år.
Og navnet på en mann som er usagt siden før beleiringen av Troja.
- Er herren din hjemme? - Ja, sir.
Fortell ham at Dr Muller ønsker å se ham snarest.
- Hvordan kom jeg hit? - Vi tok deg hit. Far og jeg.
Du besvimte.
Men hvordan gjettet du at hun var her?
Jeg oppdaget at hun tok en drosje fra hotellet til museet.
Jeg dro dit. Vaktmannen sa at hun dro i din bil.
Før du tar henne bort, må jeg snakke med deg om noe hun sa.
- Dr Muller. - Her er du, min kjære.
Du har vel introdusert deg?
Miss Helen Grosvenor, min gamle venn Sir Joseph Whemple, Frank Whemple.
Det virker så formelt under disse omstendighetene.
Og nå, hvis det går bra med deg, drar vi tilbake til hotellet.
Jeg tror hun bør hvile i noen minutter.
Frank, kan du ta deg av henne?
Vel...
Hvor var jeg da jeg besvimte, Mr Whemple?
- Utenfor museet. - Hva gjorde jeg der?
Det kan vel ikke jeg vite?
Nei, du kan vel ikke det. Skulle ønske jeg kunne.
- Jeg ventet... - Ikke snakk om det.
Å, greit.
- Du er halvt egyptisk, ikke sant? - Jo.
Hvordan gjettet du det?
Jeg vet ikke. Bare noe ved deg.
Jeg hadde likt Egypt bedre hadde jeg møtt deg der.
Ikke så heldig! Fanget i ørkenen i to måneder, og så varmt det var!
- Den graven. - Hvilken grav?
Du leste vel om prinsessen?
- Så du gjorde det? - Ja.
De 14 trinnene ned og de ubrutte seglene var spennende.
Men da vi skulle håndtere alle klærne, juvelene og toalettsakene hennes...
De begravet alt med dem som de brukte i livet.
- Da vi skulle pakke opp jenta... - Hvordan kunne du gjøre det?
Måtte! vitenskapen, vet du!
Da vi hadde jobbet med tingene hennes, følte jeg at jeg kjente henne.
Men da vi fikk av innpakningen, og jeg så ansiktet hennes...
du vil synes jeg er tullete, men jeg forelsket meg litt i henne.
Må du åpne graver for å finne jenter å forelske deg i?
Nå vet jeg hva det er ved deg.
Det var noe ved hodet hennes...
Jeg har aldri nevnt navnet, allikevel hørte jeg miss Grosvenor
mumle noe om Imhotep på gammel egyptisk.
Imhotep?
Hva gjorde denne Ardath i museet?
Så på mumien. Akkurat ved stengetid.
Hallo?
Hva?
Il est mort?
Tout de suite, effendi.
Kom. En museumsvakt er funnet død i rommet med prinsessen.
Frykt.
Så han døde av sjokk.
Vi fant denne i den døde vaktens hånd, Sir Joseph.
Tyven prøvde sikkert å stjele den. Vakten tok den, tyven drepte ham.
Dødsårsak, jeg finner ingenting.
Ser ut som forsøk på tyveri, men ingenting stjålet herfra kan selges.
Hva er dokumentet?
La meg legge denne her. Det blir bedre for deg.
Takk.
Vil du virkelig vite hvorfor jeg ikke tok deg til sykehuset?
- Fordi, da jeg holdt deg i armene... - Burde du forplikte deg?
Hvilken jente får ikke napp, som kollapser ved en manns føtter i måneskinn?
Det virker absurd når vi har kjent hverandre så kort tid, men jeg mener det.
Har ikke jeg hatt nok opphisselse på en kveld,
uten den ekstra spenningen ved at en fremmed mann gjør kur?
Men jeg har aldri vært alvorlig om denne typen ting før.
Hør her. Du kan be meg dra til blokkeberg, men du kan ikke le av meg.
Forbannelsen har rammet henne, og nå, gjennom henne, vil den ramme min sønn.
Stille.
Frank, vil du komme til din fars kontor?
Helen, jeg skal ta deg hjem om litt.
Jeg er straks tilbake.
Imhotep var i live da den mumien i museet
var vestalinne i tempelet.
For 3700 år siden! Hva har det med oss å gjøre nå?
Assistenten din som ble gal og døde,
som du kunne blitt hvis du så det han så,
skrev av deler av den skriftrullen.
Ja. Jeg har det fortsatt.
Du tror den har all verdens ondskap i seg. Brenn den og bli ferdig med det.
Et utmerket forslag.
Hva skjedde med mumien til Imhotep?
Noen stjal den!
Hva er i veien med miss Grosvenor?
Tror du ennå at mumien ble stjålet, Sir Joseph?
Ja. Jeg... jeg vet virkelig ikke.
Beklager så mye. Jeg er Ardath Bey.
Jeg er Helen Grosvenor.
Jeg kom for å se Sir Joseph.
- Han er på kontoret. - I møte?
Kan jeg kanskje vente?
Ja. Selvfølgelig.
Har vi ikke møttes før, miss Grosvenor?
Nei. Jeg tror ikke det.
Jeg tror ikke man glemmer at man har møtt deg, Ardath Bey.
Da tar jeg feil.
Men du er av vårt blod.
Der tar jeg ikke feil.
Ja. Min mor var egyptisk.
Du må brenne Thoths skriftrull!
Jeg sier deg, den er museets eiendom, ikke min.
Hvem er der ute med miss Grosvenor?
Ardath Bey!
Han har kommet etter skriftrullen.
Ardath Bey, Dr Muller.
Jeg takker ja til invitasjonen, men finner ingen enslig student med sine bøker.
Jeg er redd mitt besøk er ubeleilig.
Tvert imot. Vi snakket nettopp om...
- Meg? - Ditt fødeland Egypt.
Kjenner du miss Grosvenor?
Ardath Bey introduserte seg.
Vil du ikke sette deg?
Sir Joseph lurte på hvordan du visste
hvor graven til prinsesse Ankh-es-en-Amon var gjemt.
Delvis slutninger, delvis hell.
Sir Joseph, du virker urolig.
Ja. En tragedie på museet etter at du dro.
Tragedie?
Da jeg var der...
Da du var der, miss Grosvenor?
Ja. De sa jeg dro dit og prøvde å komme meg inn etter stengetid.
Jeg husker det ikke, men...
Helen, det er veldig sent.
Frank, kan du følge Helen tilbake til hotellet?
- Gjerne, hvis miss Grosvenor lar meg. - Jeg vil ikke gå.
Etter det som skjedde, trenger du hvile.
Jeg gjør ikke det. Jeg var trøtt, men...
Jeg har aldri følt meg så levende før!
- Som legen din, må jeg be deg gå. - Jeg er ikke noe barn.
Jo, vær så snill og kom.
Da, Ardath Bey, au revoir.
Vi må treffes igjen.
Det skal bli en ære.
Et uvanlig lovbrudd. En vakt drept av en mann som ga en gave til museet.
- En gave? - En skriftrull.
Som ble delvis skrevet av da den først ble funnet.
Her er avskrivningen.
Jeg kan ikke lese skriften fra en så fjern tidsperiode.
Men du leste "Ankh-es-en-Amon" på den keramikkdelen.
Den var fra det 18. dynasti.
Dette er førdynastiske ideogrammer.
Rullen som dette ble kopiert fra, ble stjålet for ti år siden,
sammen med mumien til ypperstepresten Imhotep.
Svært interessant.
Kan jeg se skriftrullen, Sir Joseph?
Vi etterlot den på museet.
- Så. - Jeg har noe annet å vise deg.
Et fotografi.
Hvorfor viser du dette til meg?
Tror du det er mulig at mumien ikke ble stjålet,
men fikk en skinntilværelse fra formularet på rullen.
Skriftrullen er min. Jeg kjøpte den fra en forhandler.
Den er her i huset. I det rommet, antar jeg.
Vi forutså dette.
Skriftrullen er i trygge hender.
Den ødelegges det øyeblikket det blir kjent at vi har kommet til skade.
Du har studert vår gamle kunst, og vet at du ikke kan skade meg.
Du vet også at du må gi meg den skriftrullen eller dø.
Be den svake tosken hente skriftrullen, hvor enn den er,
og gi den til hans nubiske tjener.
- Nubieren! - Det gamle blodet.
Så du har gjort ham til din slave.
Får jeg bare tak i deg, skal jeg rive det tørkede kjøttet ditt i filler.
Men kraften din er for sterk.
Dette er den onde kraften som har angrepet henne.
Brenn skriftrullen. Brenn den!
Det var gjennom deg at denne skrekken ble til.
Det er sant.
Faren din ødela skriftrullen, vitende at det ville koste ham livet.
Hva er det?
Isis. Det egyptiske symbolet for liv. Det var ment for din far.
Hva godt kunne den gamle amuletten ha gjort?
Legene sier at det helt tydelig er hjertesvikt.
Nubieren er borte.
Han er en gammel tjener. Han er redd.
Han kommer tilbake.
Ikke prøv å få meg til å tro at Ardath er en mumie som har kommet til live.
Den ideen drepte faren min.
Museumsvakten døde også av naturlige årsaker.
Frank, jeg trenger din hjelp.
Jeg så at du likte pasienten min i går kveld, og hun deg.
- Hun meg? Tror du virkelig det? - Og jeg så det med glede.
Men tror du jeg har en sjanse? For jeg synes hun er den mest vid...
- Men dette er ille på en tid som dette... - Frank, jeg er redd.
- Blir du med meg til henne nå? - Ja.
Ring henne først, og be henne ikke forlate hotellet.
9590.
Nei. Jeg skal ikke gå ut.
Ja. Jeg lover å vente til dere kommer.
Ha det. Og jeg er så lei meg.
Hva gjorde du, doktor?
Faren din brente ikke Thoths skriftrull.
Den skapningen har den nå.
- Asken i peisen! - Det var aviser.
Skriftrullen er papyrus.
Så det var mord? Nubieren!
Ha denne rundt halsen.
- Hvorfor? - Når vi kjemper mot skapningen,
må vi be om beskyttelse fra kreftene til alt den trosset.
- Jeg gir den til Helen. For beskyttelse. - Nei, livet hennes er ikke i fare.
Det er vår sjel.
Skulle kjærlighet til deg komme til henne, vil han prøve å tilintetgjøre deg.
Egypterne trodde den amuletten beskyttet mot onde fortryllelser,
som den som rammet din far.
Hunden din er redd.
Tjeneren min vil se til ham.
Sett deg, miss Grosvenor.
Gamle Egypt-
Ingenting moderne.
For en merkelig røkelse.
Kjenner du den ikke?
- Nei. - Våre forfedre brukte den.
Dine og mine.
Du vil ikke huske det jeg viser deg nå,
og allikevel skal jeg vekke minner om kjærlighet, forbrytelse og død.
Jeg knelte ved dødens seng.
Din fars siste farvel.
Jeg visste at skriftrullen kunne bringe deg tilbake til livet.
Jeg trosset gudens sinne, og stjal den.
Jeg listet meg tilbake til graven for å bringe deg tilbake til livet.
Jeg mumlet ordene som vekker de døde.
De kom farende inn og så at jeg gjorde en ugudelig ting.
Din far dømte meg til den navnløse døden.
Han ba rullen bli begravet med meg,
slik at ingen slik vanhelligelse vanæret Egypt igjen.
En navnløs grav. Slavene ble drept så ingen skulle vite.
Soldatene som drepte dem, ble også drept,
så ingen venn kunne krype til ørkenen
med gravofringer til min fordømte ånd.
Ankh-es-en-Amon.
Min kjærlighet har vart lenger enn templene til våre guder.
Ingen mann har lidd som jeg har for deg.
Resten kan du ikke vite.
Ikke før du skal gjennom den store natten med terror og triumf,
til du er klar til å møte øyeblikk med skrekk for en evighet med kjærlighet,
til jeg sender tilbake din ånd som har vandret
gjennom så mange former og så mange aldre.
Men, før det, må Bast igjen sende død.
Død til den gutten til hvem kjærlighet kryper inn i ditt hjerte.
Kjærlighet som vil holde deg fra meg.
Kjærlighet som kan bringe deg sykdom og død.
Våkne.
Har jeg sovet?
Jeg hadde rare drømmer.
Drømmer om gamle Egypt, tror jeg. Det var en som deg i dem.
Bassenget mitt er av og til urolig.
Man ser rare fantasier i vannet. Men de passerer som drømmer.
Hunden min! Wolfram!
Hvor er han?
Helen.
Hvor har du vært?
Vi har vært så redde. Vi har lett overalt.
- I museet igjen? - Ja.
Muller er i det arabiske kvarteret nå.
Må jeg gi en forklaring, så var det innestengt her.
Jeg kan ikke være inne hele tiden. Og jeg liker ikke følelsen av å bli skygget.
- Jeg tok hunden med meg. - Hvor er hunden?
Han er død.
- Hvordan? - Jeg vet ikke.
- Hvor? - Jeg husker ikke.
Men jeg kan se den nå.
Stående på stakkars Wolframs rygg.
- En hvit katt. - En hvit katt?
Kattegudinnen Bast!
Ja, det var en statue av Bast.
Gudinnen av onde fortryllelser!
Hva skjedde? Prøv å huske, Helen!
Jeg vil ikke huske. Dessuten er det ikke noe du har noe med.
Å, men det er det.
Vi vet du var sammen med Ardath Bey.
Helen, jeg elsker deg.
Jeg prøver å hjelpe og beskytte deg. Det gjør vi alle.
Ikke la meg gå igjen. Jeg vil prøve, men du må ikke la meg.
Uansett hva jeg gjør eller sier.
Det er død der for meg.
Og liv for noe annet inni meg som ikke er meg.
Men det er i live, og kjemper for livet.
Redd meg fra det. Redd meg.
Alt skal gå bra.
Nå som du har bedt om hjelp, lar jeg deg aldri være alene.
Jeg henter Mrs Muller til deg, og jeg blir her til legen kommer.
Så tar vi deg hjem til meg.
Det har vært så pinefullt.
Jeg elsker deg så.
Jeg liker ikke den legen. Gå inn dit og finn ut hva han sier om meg.
Det skal jeg. Han vil vite hva som er i veien og helbrede deg.
Nå, ikke bekymre deg.
Miss Farthing, hjelp meg med å kle på meg og dra herfra.
- Anfall igjen, miss Grosvenor? - Jeg må rømme. Jeg blir holdt.
Du sa at når du fikk anfallene skulle jeg ikke høre.
Jeg har en venn. Han er rik. Han gir deg penger.
Legg deg ned igjen. Du vet at du ikke må stå opp.
Hvis ikke penger, hva vil du helst ha?
Han gir deg hva det skal være, bare du hjelper meg å komme til ham.
Skal jeg ringe Dr Muller?
- Nei. Jeg hater ham. - Mr Whemple, da?
Jeg dør om jeg ikke kommer meg unna ham!
- Nåda. - Det tar livet av meg!
Helen, du må ikke gjøre dette igjen.
Du er alltid så utslitt etterpå.
Hun er for svak til å flyttes, unntatt til sykehus.
Jeg insisterer på at hun blir her under vår observasjon.
Men du har ikke sagt hva vi må gjøre. Hun blir svakere hver dag.
Du vet den neglisjéen jeg kjøpte i Paris? Hjelp meg med å ta den på.
Og gi meg toalettsakene mine. Jeg vil ha litt farge og se godt ut.
Du kan ikke, kjære. De tillater det ikke.
- Sykepleieren vil... - Vi kvitter oss med henne.
Dette er en hemmelig plan, bare mellom oss. Jeg vil se ut som jeg gjorde.
Bare en overraskelse, for Frank.
Og jeg vil at du skal hente ham til meg. Forstår du?
Jeg har ikke klart å stille en diagnose.
Medisinsk vitenskap er hjelpeløs i en sak som dette.
Frank.
Gå til henne, og ikke vær sint på meg. Jeg klarte ikke si nei.
Du skulle ikke ha gjort dette. De skulle ikke ha latt deg.
Bare denne ene gangen. Kanskje den siste.
Men du skal bli frisk. Da kan jeg få deg til å elske meg.
Jeg vet jeg kan gjøre deg lykkelig.
Jeg elsker deg. Og jeg prøver å bevise det,
for jeg vil heller dø enn å leve og miste deg.
Men du skal leve. Vi skal ikke miste hverandre.
- Så, min kjære... - Ikke skjenn på meg.
Bare feminin forfengelighet. Jeg ville se mitt beste ut igjen.
Så du vet mer enn jeg visste at du visste.
- Hva mener du? - Denne trangen til å gå til ham.
Kraften er for sterk til at man kan motstå og leve.
Jeg er så glad du forstår.
Helen vet. Hun vet at når hun slutter å kjempe mot,
gir han henne tilbake styrken til å gå til ham.
Men jeg vil ikke miste vettet og bli noen andre. Noen jeg hater.
Min kjære, mens du ble dårligere, prøvde vi å finne ham, men klarte det ikke.
Neste gang han kaller, gå til ham.
Muller, hva kan Vi gjøre nå?
Vi kan ikke gjøre mer. Ardath har slått meg.
Neste gang han trekker henne til seg, må vi følge etter.
- Og så? - Vi tilintetgjør ham.
Jeg har gitt henne litt bromid. Hun sover nå. Jeg legger meg.
- Greit. Jeg venter til Dr Muller kommer. - God natt.
God natt.
Hvor er vi?
Dette er min seng, men dette er ikke tempelet, eller min fars palass.
Ikke se, Ankh-es-en-Amon.
Ikke vær redd.
Jeg var redd. Da du knelte ved sengen min, falt et slør over øynene mine. Mørke.
Ditt siste minne er av meg i dødens time,
da jeg knelte ved deg for 3700 år siden.
Ingen mann har lidd for en kvinne som du har lidd for meg.
- Nå som gudene har tilgitt oss... - Nei, ikke ennå.
Sjelen din er i en dødelig kropp,
fornyet mange ganger siden vi elsket i gamle Thebes.
Men den kjærligheten er ikke for oss igjen før den store forandringen.
Jeg forstår ikke.
Se.
- Se med undring. - En figur av meg selv.
Det er kisten min, laget av min far ved min død.
Hvilken mumie har tatt mitt evige hvilested?
Det er ditt døde skall. Jeg prøvde å vekke denne kroppen.
Jeg kan vekke den nå, men den vil bare bli en ting som følger min vilje,
uten en sjel.
Det var ikke bare denne kroppen jeg elsket, det var din sjel.
Jeg ødelegger denne livløse tingen.
Du skal ta dens sted i noen få øyeblikk,
og deretter reise deg igjen, som jeg har reist meg.
Kom.
Imhotep, dette er balsameringsstedet.
Jeg har ikke lov, som prestinne av Isis, til å se eller røre urene ting.
Kom til Anubis' alter, dødens veiviser.
Tiden er inne for en siste bønn.
Hva har jeg med Anubis å gjøre?
De gamle ritualene må utføres over din kropp.
Så skal jeg lese trylleformularet som
Isis brakte Osiris tilbake fra graven med.
Og du skal reise deg igjen.
Nei.
Nei, jeg er i live! Jeg er ung!
Jeg vil ikke dø!
Jeg elsket deg en gang, men nå hører du til blant de døde.
Jeg er Ankh-es-en-Amon, men jeg...
Jeg er også noen andre.
Jeg vil leve, selv i en rar, ny verden.
For din skyld ble jeg levende begravet.
Jeg ber bare om et øyeblikks pine. Bare så vi kan forenes.
Natronbadet.
Du får ikke kaste meg i det.
La det skje.
Slipp meg.
Ikke drep meg! Jeg er prestinne av Isis.
Redd meg fra mumien. Den er død!
Redd meg!
Jeg frykter deg ikke lenger. Gjør med meg som du vil.
Frank.
Hun har gått til ham. De må være i museet.
Nå kjenner jeg hans fryktelige plan.
Han skal drepe henne, og gjøre henne til en levende mumie som han selv.
Gudene vil motta ånden til Ankh-es-en-Amon i underverdenen.
Men ikke lenge.
Osiris skal slippe fri din sjel.
Du skal hvile fra livet, som den nedgående solen i vest.
Men du skal demre på ny i øst,
når de første strålene til Amon-Ra fordriver skyggen.
Se! Hva er det?
Kom igjen.
Ankh-es-en-Amon.
Frank!
Helen!
Å Isis, hellige jomfru. Jeg var din innviede vestalinne.
Jeg brøt mine løfter. Redd meg nå.
Lær meg de gamle tilkallingene, de hellige ordene jeg har glemt.
Jeg påkaller deg som før.
Helen!
Han har dratt henne tilbake til gamle Egypt.
Rop på henne. Hennes kjærlighet kan bygge bro over århundrene.
Helen.
Korn tilbake. Det er Frank.
Korn tilbake.
EN GOD BESETNING ER VERDT Å GJENTA
Norwegian